Tidligere:
Hvem er Grace?
Vær forsiktig, pappa.
Noen hjemme?
Har du merket noe uvanlig?
Hvis vi får tak i en demon med så mye innflytelse og makt...
- Det er noe galt med meg. - Du kan fortelle meg hva som helst.
Nikki.
Hei, Andy.
Du har rotet det til.
Dette hadde potensial.
Men jeg kan begynne på nytt.
Hvor er Grace?
Du sendte henne bort.
Men du trenger henne ikke lenger.
Du har meg nå.
Dette er ikke ekte. Dette er...
Det er ikke virkelig.
Føles jeg ekte?
- Hvor tok de Truck? - Til et mentalsykehus. For barn.
Hvor lenge må han være der?
Jeg vet ikke. Til han kan komme hjem, antar jeg.
Han kommer ikke hjem. Han havner i ungdomsfengsel.
- Andy kommer på noe. - Er du sikker på det?
Harper!
Kom, Harper. Ikke somle. Andy venter på dere.
Harper!
Er du ikke glad for å se meg?
Er du redd?
Nei.
Hvorfor trekker du deg unna da? Når dette er alt du har lengtet etter?
Jeg holder på å miste forstanden.
Det går bra.
Det er meg.
Andy, er du her? Jeg har barna.
- Jeg må... - Så klart.
Gå.
Du forlot meg. Hvordan kunne du forlate meg?
Du trenger ikke bekymre deg mer.
Jeg skal aldri mer forlate deg.
- Hvor har du vært? - Vi har hastverk. I går i huset...
- Dro du tilbake? Jeg sa nei. - Jeg vet hva du sa, men de er i fare.
Hva så du?
Det er et vesen der.
Jeg følte det.
Jeg gikk opp på loftet. Det er et slags atelier der.
Andys kone var kunstmaler før hun tok livet av seg.
Tomas?
Tomas! Se på meg! Fokuser på meg.
Bli her. Tomas!
Går det bra?
Fortell hva du så.
Jeg fant en stein på loftet.
Da jeg tok på den... så jeg død.
Barn.
Så mange.
Alle ble drept av en de var glad i.
Hvem vet hvor lenge demonene har vært på øyene.
Hundrevis av år. Tusener.
- De bruker dem som... - Jaktmarker.
- Hvordan har du det? - Jeg trives ikke her.
Jeg er redd for de andre barna.
Og pillene gjør meg søvnig.
Når kan jeg komme hjem?
Vi ser på muligheter for deg.
- Forhåpentlig vet vi snart. - Hater Verity meg?
Nei. Nei, det gjør hun ikke.
Hater du meg?
Hva?
Nei, så klart ikke.
Hils Verity at jeg er lei for det. Jeg ville ikke skade henne.
- Hun fikk meg til å gjøre det. - Hvem da?
Personen i hodet mitt.
- Han skal evalueres nå. - Jeg vil ikke være her. Jeg vil dra hjem.
Andy?
Prøv å holde ut. Ok?
Ikke hat meg, Andy. Vær så snill, ikke hat meg.
Pålegget om tvangsinnleggelse går snart ut, men jeg har andre steder han kan være.
De har plass til barn med spesielle behov.
- De andre, da? - Hva mener du?
Verity. Shelby. Caleb. Harper.
De får ikke bli hos meg etter denne hendelsen.
Ingen beslutninger er tatt ennå, men den negative holdningen hjelper ikke.
Jeg er ikke negativ. Jeg ser ting som de er.
Noe i Trucks hode fikk ham til å gjøre det.
Var det deg?
Jeg har ikke gjort noe, Andy.
Barna er som de er.
Iblant kan de ikke reddes.
Jeg trodde jeg kunne...
Takle alt. Etter at jeg mistet deg.
- At jeg kunne beskytte dem. - Det gjorde du.
Jeg prøvde.
Jeg prøvde virkelig.
Men jeg sviktet alle.
Jeg klarte det ikke alene.
Du er ikke alene. Ikke nå lenger.
De skal ikke få skille oss.
- Vet du hvordan Truck fikk navnet sitt? - Fordi han liker trucker?
Da han først kom hit, hadde han alle tingene i en trunk.
Så Verity kalte ham Trunkgutten.
Men han trodde hun kalte ham Truckgutten.
Og han likte det.
Så vi sa Truckgutten.
Og... Så ble det bare Truck.
Den fortellingen, om øyheksa...
Er hun ekte?
- Et ekte menneske, mener du? - Ja.
I går kveld, i skogen, syntes jeg at jeg så noen.
Hei, Andy.
Du vet alltid at det er meg.
Går det bra med Truck?
Ja.
Hva driver dere med?
Vi skal sende favorittlekene hans til ham.
Det blir middag om noen timer.
- Dette passer ikke så bra nå. - Hvorfor ikke?
Truck ble tvangsinnlagt i går kveld etter en episode.
- Var han voldelig? - Han angrep Verity.
Hun er oppskaket, men har det bra.
Du vet hvem vi er og hva vi gjør. Vi tror det er noe farlig i gjære her.
Partneren din antydet det, men på en mindre illevarslende måte.
Iblant er det passende. Hvis du ignorerer det, risikerer du barnas liv.
- Prøver du å skremme meg? - Du er redd allerede.
Dere spurte om jeg har lagt merke til noe uvanlig. Noen som oppførte seg uvanlig.
Har du det?
Alle har vært så stresset. Spesielt Andy.
Det er sånn den kommer seg inn.
Den oppsøker sårbarhet. Emosjonelle traumer.
- Med "den" mener du... - En demon.
Som sikter seg inn på familier og får foreldre til å drepe sine egne barn.
Tror dere den har valgt denne familien?
La oss snakke med Andy.
Bare snakke.
Vi må tilbringe tid med ham. Og observere adferden hans.
- Som dere gjorde med Harper. - Akkurat. Vi trenger bekreftelse først.
Før en eksorsisme.
Hvis vi tar feil, trenger du aldri se oss mer.
Men har vi rett, kan vi gjøre noe med det.
Møtte du Truck?
Ja.
- Hvordan virket han? - Dopet.
Du vet hva jeg mener.
- Sa han noe? - Ikke egentlig.
Jeg vil ikke politianmelde ham. Hvis det er derfor han ikke kommer hjem.
Han kommer ikke hjem, Verity.
Truck er psykisk syk.
Jeg trodde jeg kunne hjelpe ham, men han trenger mer enn jeg kan gi.
De finner et fint sted for ham. La oss fokusere på de som er igjen.
Vi er fortsatt en familie.
- Føl dere som hjemme. - Takk.
- Dette var en overraskelse. - De drar videre i morgen.
Vi ville ta farvel.
Jeg ba dem bli til middag. Jeg håper det går bra.
Jo flere, desto hyggeligere.
Jeg må bare gjøre ferdig på kjøkkenet. Føl dere som hjemme.
Rolig, kjære.
- Hvorfor inviterte hun dem hit? - Er ikke det åpenbart?
- Hun vil at de skiller oss. - Hva skal jeg gjøre?
Det du alltid har gjort. Beskytt denne familien.
Bare kom deg gjennom kvelden.
Når de har gått, begynner vi å bygge opp dette huset igjen.
Ja.
Det er vel det som kalles å leve lykkelig i alle sine dager.
Hvordan har du det i dag? Bedre, håper jeg.
Jeg er straks tilbake.
Beklager.
Pater Bennett.
Jeg luktet at du kom.
Makaroni med ost, ostesmørbrød, gruyère, havarti og tomat-bisque.
- Det lukter godt. - Vær så god.
- La oss spise. - Skal vi ikke be bordbønn?
Akkurat. Bordbønn. Så klart.
Pater?
Gjerne.
Velsign oss, Herre.
Vi takker for din sjenerøse overflod.
"Overflod, syndeflod."
Vi takker Andy for måltidet og hans gjestfrihet.
Gi ham og hans familie styrke i denne vanskelige tiden.
I Jesu navn, amen.
- Amen. - Ramen.
Det ser kjempegodt ut.
Er dette en greie nå? Prester som dukker opp uten grunn.
Nei, vi er her for å ta farvel og for å takke for det dere har gjort for Harper.
- Hvor skal dere nå? - Dit arbeidet fører oss.
Hva slags arbeid? Dere ser ikke ut som misjonærer.
De er eksorsister.
- Seriøst? - Mamma trodde jeg var besatt.
Hun var gal.
- Er det sant? - Ja. Vi er eksorsister.
- Så dere bekjemper demoner? - Iblant.
Beklager. Jeg mente ikke å være uhøflig, men det høres litt middelaldersk ut.
Så du er ikke troende?
Jeg er psykolog.
Jeg tror at menneskets hjerne er en flott og komplisert maskin.
Primitive sivilisasjoner slet med å skjønne hvordan den fungerte.
Så de fant på metaforer for å forklare konsepter de ikke klarte å begripe.
Jeg trodde det samme.
- Hva fikk deg til å ombestemme deg? - Jeg så en demon.
Så beleilig for deg.
Vi andre ser bare skadene deres trossystem fører til.
Var det ikke grunnlaget for din "omvendelsesterapi", Verity?
"Driv ut dine synder." "Be bort homsen."
- Ikke dra meg inn i dette. - Tror du datteren min har en demon i seg?
- Dine kolleger i kirken trodde det. - De tok feil.
Og jeg beklager.
- Kanskje vi bør holde din datter utenfor. - Ja. Det er jeg enig i.
Beklager, Verity. Jeg skulle ikke ha sagt det.
Jeg føler meg vel litt overbeskyttende.
Jeg vil bare at dette huset skal være et trygt sted for barna mine.
Så klart. Det vil vi også.
Stakkars Maria Walters.
All den rikdommen og makten.
Likevel kunne vi lukte oss til kreften.
- Hun er døende nå. Ubrukelig. - Da passer hun deg bra.
Konspirasjonen i kirken... Du skal gi oss navn.
Skal jeg det? Du passet meg bra.
Det er ikke for sent å ombestemme seg, pater.
- Hvorfor skulle jeg gjøre det? - Fordi dere har tapt krigen.
Eksorsismeavdelingen er borte.
Det er veldig få av deres sort igjen.
Fortell det vi vil vite.
Jeg har ingenting å fortelle. Beklager.
Konspirasjonen har liten bruk for en råtnende sosietetskvinne.
De ga meg opp for flere måneder siden.
Tortur, altså.
Så grusomt spennende.
Hvordan går det, vennen?
Alle er lei seg.
- Jeg savner Truck. - Så klart.
Jeg har et spørsmål.
Har du sett noe uvanlig i huset?
Du kan fortelle meg. Ingen havner i trøbbel. Det lover jeg.
Ikke her i huset, men...
- I går kveld, i skogen... - Hva så du?
Ingenting.
Jeg hørte noe.
En stemme.
Hva sa den?
Navnet mitt.
Tror du det er øyheksa?
Jeg har hørt fra sikre kilder at det ikke fins noen øyhekser.
Det er bare fantasien din.
Du innledet en eksorsisme på Harper selv om hun ikke var besatt.
Ja. Jeg trakk en forhastet slutning.
Vi pleier å ha mer tid på å bekrefte demonisk nærvær.
Men faktum er at du tok feil.
Du sa at dere pleier å ta forholdsregler
for å bekrefte en demons nærvær.
Vi leter etter visse tegn.
Motvilje mot det hellige. Kunnskap den besatte umulig kan ha.
Og også evnen til å snakke språk de ikke kan.
Så rart. Jeg har alltid sett for meg...
Snurrende hoder og svevende kropper.
- Beklager. - Bare i noen tilfeller.
Og bare mot slutten. I begynnelsen er besettelsen subtil. Det er små ting.
Forandret adferd.
Tap av kontroll.
Det må gjøre jobben deres vanskelig.
Ikke egentlig. Før eller senere gjør demonen en tabbe.
Når begynte du å ta deg av fosterbarn?
Det er vanskelig å tro, men det må være seks år siden nå.
- Var det vanskelig? - Hva da?
Da du først tok imot barna.
Det var en tilpasning å få tre barn i løpet av et år.
Det er vanskeligere når de ikke er dine egne.
De er våre straks de kommer hit. Vi sørget for at de visste det.
Vi?
Nikki og jeg. Vi tok beslutningen om å bli foreldre sammen.
Fordi dere ikke kunne få egne barn?
Nei.
Vi jobbet med utsatte barn og så at det ikke var nok hjem til dem.
Så du elsker dem som om de er ditt eget kjøtt og blod?
- Så klart. - Selv den du overlot til mentalsykehuset?
- Truck trengte mer hjelp. Hva er dette? - Snakk til meg, Andy. Ikke henne.
- Jeg snakker til deg, og jeg vil... - Rolig.
Selv om jeg tok inn hjelp utenfra, betyr det ikke at jeg ikke bryr meg om dem.
- Vil noen ha påfyll? - Ja takk.
Hvorfor sår dere tvil om hans evner som forelder?
Vi prøver å provosere frem en emosjonell reaksjon.
Det klarte dere.
Hvis den besatte mister kontrollen, tvinges demonen til å manifestere seg.
- Tar dere feil, angriper dere en uskyldig. - Den risikoen er jeg villig til å ta.
- Mr. Keane. - Takk.
- Rose. - Takk.
- Pater? - Takk.
Går det bra?
Ja.
Alt vel?
Ja. Et øyeblikk.
Jeg beundrer det du gjør.
Jeg mistet mine foreldre som liten.
Systemet kan være brutalt. Du har ofret mye for barna.
- Det gjør man som forelder. - Tenker du på hvordan livet kunne vært?
Nei, men jeg lurer på hvorfor du spør.
In casa di calzolaio non si hanno scarpe.
- Italiensk? - "I skomakerens hjem er det ingen sko."
- Hva skal det bety? - Gikk du i terapi da din kone døde?
Hvordan jeg sørget, har ikke du noe med.
- Og barna? - Hva med dem?
De var vel glad i Nicole?
Så klart.
En gjeng barn, ute i ødemarken, ingen å snakke med.
Det må ha vært vanskelig å bearbeide sorgen.
Vi hadde hverandre.
Jeg fant denne ovenpå.
Rar ting å beholde. En gammel stein.
Hva betyr den?
Den betyr ingenting.
Det er bare en stein.
Hvorfor stirrer du på den da?
- Hvorfor spør du så mye? - Klandrer du deg selv for din kones død?
- Det var vel varseltegn? - Slutt.
Som du enten ikke så eller ignorerte.
Andy. Sett deg ned.
Sett deg ned.
- Jeg vil ha dere ut av huset mitt. - Det skjer ikke.
Jo.
Det var ikke dette jeg gikk med på.
- Visste du om dette? - Jeg sa jo det. Hun er imot oss.
Dere sa at dere var bekymret, og jeg gikk med på det. Jeg stolte på dere.
Jeg inviterte dere inn for barnas skyld, for hvis det var den minste risiko...
Jeg aksepterer ikke at dere angriper en sørgende far.
Kjemp imot.
Hvis du bryr deg om barna dine.
Hvis du vil beskytte dem.
Vær så snill, Andy.
Kjemp imot!
- Jeg ringer politiet. - Det trengs ikke.
Vi går.
Marcus.
Marcus!
- Vi kan ikke forlate dem. - Nei, men vi må gå.
Hvis vi sitter i en politibil, er de sjanseløse. Hva gjør vi nå?
Vi venter på at de slukker lyset og tar ham med makt.
- Han kommer til å gjøre motstand. - Vi må få ham bort fra barna.
Du så noe. Da du stivnet.
Et ekko.
Du hadde rett. Jeg burde ha lyttet til deg.
Synene er ingen gave.
- De er en forbannelse. - Din forbannelse brakte oss hit.
Uten deg ville alle der vært døde.
Du aner ikke hvordan det er.
Fortell, da. Jeg stiller opp for deg, Tomas.
Be med meg.
Smerten kan opphøre.
- Hvis du gir oss det vi er her for. - Dere har reist hele veien for ingenting.
Det vil jeg ikke si.
- Siste sjanse. - Nei, det er din siste sjanse.
Foren deg med meg, Devon.
Ta meg imot, så skal jeg vise deg evigheten.
- Ellers takk. - Flaks at vi har mer lovende kandidater.
Jeg hører at det går fremover med valpen.
Valpen?
Pater Tomas, så klart.
Så lovende. Hans utvikling går strålende,
tross den grå løvens advarsler.
Tomas ville aldri latt seg friste.
Du vet at jeg snakker sant.
Min lille kirkemus.
Trodde du at du kunne stå med mennene? Kom og se.
Jeg ga deg lillefingeren, men du måtte ta hele hånden.
Marcus? Hva er dette?
Å? Hun fortalte deg det ikke.
Fortalte hva?
Din lille venn har noen imponerende skjeletter i skapet.
- Spør henne hvordan hun ble eksorsist. - Stille.
Den søte postulanten,
i desperat jakt etter en mening.
Nå holder det.
Spør hva som skjedde i klosteret for 20 år siden.
- Hvorfor løy du for meg? - Jeg løy ikke.
Du kjenner Marcus.
Pokker.
Hvorfor måtte du gjøre det?
Vil du ha hjelp?
Åndelig hjelp? Takk, men det har jeg fått nok av.
Du har all rett til å være sint, men jeg var bare bekymret for deg.
Så du...
Inviterte et par eksorsister i stedet for å snakke med meg. Jeg skjønner.
De trodde familien var i fare.
For en demon?
Jeg vet hvordan det høres ut, men etter alt som har skjedd her...
Ja, jeg må ha vært besatt.
Jeg visste ikke hva jeg skulle tro. Jeg var bekymret for deg.
Oppførselen din har ikke vært normal.
Fordi et av barna mine nesten sendte et annet til sykehuset.
Jeg holder på å miste hele familien min.
Beklager.
Jeg burde ha snakket med deg.
Det var galt av meg.
Marcus tok ikke feil.
Jeg bearbeidet ikke sorgen etter at Nikki døde.
Jeg snakket ikke med noen. Slapp ikke noen inn.
Jeg trodde at om jeg bare kjempet meg gjennom smerten og stengte den inne...
Ville det kanskje ikke gjøre så vondt.
Andy.
Jeg skal ikke gjøre den feilen igjen.
Ikke med deg.
- Mamma? - Jeg kom tilbake for å hente deg.
Jeg kom tilbake.
Hva? Hva er det, Andy?
Ja, Andy. Hva er det?
To for én. Hva venter du på?
- Mamma. - Jeg har savnet deg. Savnet du meg?
- Du kan ikke være her. Du får problemer. - Det går bra. Ta på deg skoene.
Slutt! Jeg blir ikke med deg.
Jeg vet at du ikke mener det.
Du er ikke frisk. Det er derfor du sier det. Det er derfor jeg henter deg.
Vi kan reise langt bort, dit ingen finner oss. Jeg kan ta meg av deg.
- Jeg kan gjøre deg... - Nei.
Harper. Hvis du bråker og vekker folk, vet jeg ikke hva som kan skje.
Du kan vel være stille?
Flink pike.
Marcus!
Slipp henne!
- Hold dere unna. - Slipp henne. Vær så snill, Lorraine.
- Går det bra? - Ikke snakk med henne. Dette er din feil!
- Det er ingen vei ut. Legg bort kniven. - Andy.
Andy?
Nicole.
Hold kjeft!
Slipp henne! Kom hit!
Slipp!
Andy!
Hold dere unna!
Ta henne. Hold dere unna.
Andy! Nei!
Herregud.
- Se Herrens kors. - Og flykt, alle fiender.
- Fra djevelens snare. - Frels oss, Herre.
- Se Herrens kors. - Og flykt, alle fiender.
- Fra djevelens snare. - Frels oss, Herre.
- Se Herrens kors. - Og flykt, alle fiender.
- Fra djevelens snare. - Frels oss, Herre.
Se Herrens kors!